В колонках играет - The Prodigy Здається нарешті добралося до мого горла пост-зимова депрешн. Якщо вже знов графоманією страждаю, то це останній признак, і зрештою, найвірніший. того, що криє по повній... і ще того, що не вистачає ЛІТА!!! Наслідок вилився у "поезію". Вірші йдуть зараз не від душі, а швидше від божевілля, що тече у крові проспіртованій.
Одна хвиля що єднає,
Життя на межі,
Світло червоних ліхтарів в кінці можливостей,
Живи на повну,
Дихай Чорнобилем
І мрій звідси втекти
Або принаймні з"їхати подалі
Від ненависних знайомих лиць
І посмішок
Щирих
байдужих посмішок...
В колонках играет - Diaberei не там я і втрачаю
не хочу того, що матиму і маю
нічого не є цінність
бо зараз ніхто і ніщо не воскресить у мені
бажання жити для когось
і я знаю, що не тут моє місце
але це один із світів, який є черговим кроком
назад чи вперед
Але усе чуже і холод лиш мій
Туман у голові--бачу і чую, що вже не можуть,
не хочуть, не вірять
Відкривши очі, втопити свідомість
в черговому наркотику голоси