Напередодні зими |
Сумує осінь за змарнілою красою,
Сивини вій розкішних вкрили небосхил,
Дощу рясні великі краплі на вікні сльозою
Застигли й змили на землі весь літній пил.
Промита, мокра осінь сяє чистотою.
Відходить листопад, неначе в небуття.
Голосить, тужить, плаче осінь самотою, –
Гудіння чути в кронах, а в дротах виття.
Терпким сповиті сумом ліс, сади і ниви,
Лиш краплями дощу ця тишина бринить,
Не чути більше у гаях пісень пташиних,
Не виглядає сонце – душу звеселить,
Але чомусь приємна ця пора прощальна:
Волога, свіжість, вітру невгамовний гнів.
Вже скоро вдягне саван погребальний
Зима, прикрасить землю пухом із снігів.
Автор Марія Дьогтяр. 23.11.2010 року
![]() ![]() |
Серия сообщений "Поэзии":Мои стихиЧасть 1 - Моя весна
Часть 2 - Напиши мені лист
...
Часть 15 - ЧАС ПОВІЛЬНО ПЛИВЕ
Часть 16 - ЧОМУ ПОДОБАЄТЬСЯ ОСІНЬ
Часть 17 - Напередодні зими
Часть 18 - ДРЕМУЧИЙ САД
Часть 19 - Подслушал разговор случайно.....
Комментировать | « Пред. запись — К дневнику — След. запись » | Страницы: [1] [Новые] |